Papírhajós szerzők kedvenc gyerekkönyvei
Ayhan Gökhan
Móra Ferenc: Aranykoporsó
Gyerekként nem szerettem Móra Ferenc könyveit, aztán pár éve néhány könyvét elolvastam, és kiderült, majdnem olyan humora van, mint Karinthynak vagy Heltai Jenőnek. Az Aranykoporsóban is minden benne van: tragédia, derű, humor és játék. Mint a remekműveknél általában.
Csík Mónika
Szabó T. Anna Kyoko Senki madara (Magvető) című kisregénye valóságos mesemeditáció. Idei nyaram legmeghatározóbb könyves élményét köszönhetem e kötetnek, amely varázsnyelven íródott, bűbájos ábrákban életre keltett alkotás. A keleti misztika valamint a magyar mondavilág és őstörténet olyan elegye, amelyben nemcsak a nagyobbacska, hanem a már "régebb óta gyerek" olvasók is elkalandozhatnak. Megéri.
Fecske Csaba
Másodikos unokámmal kötelező olvasmányként küzdöttük le Fekete István róka hősének kalandjait, a Vukot. A gyerek előtt félelmetes akadályként meredeztek a mondatok, el is hasalt egyiken-másikon. Ilyen idős koromban olvastam én is ezt a meseregényt, nagy élvezettel, önként, és mire a könyv végére értem a rókák ellenségéből a rókák barátjává lettem. Rájöttem, valamiként a róka is ember, mi pedig, emberek üldözött, olykor szeretetreméltó, máskor undok rókák. Kis hegyi faluban nőttem fel, ahová gyakran bekukkantottak a ravaszdiak, nem éppen baráti szándékkal. Barátoméktól, akik az erdő szélén laktak, hat libát vittek el egyetlen télen, úgy hogy észre sem vették. Most, hogy újraolvastam a Vukot, úgy lopakodtam egyre mélyebbre a regényben, mintha egy erdőben. De most már nem Vukként sajnos, hanem, mint Karak.
Szeretném hinni, hogy a regény fölött – Esterházy szép kifejezésével élve – még nem járt el az olvasó, unokám csak egy véletlen kivétel, akit inkább hoznak izgalomba a Cartoon Network idétlen meséi, nem akar, nem tud Vuk lenni.
Halmai Tamás
Szabó T. Anna: Senki madara (Magvető)
A japán mondavilág és a magyar népmesék érzékenyen bölcs összeboronálása; az utóbbi esztendők talán legszebb küllemű könyve – szerelemről, szabadságról, alázatról és áldozatról.
Kertész Erzsi
Domonyi Rita Tündérbodár (Csimota) című könyve igazi nyári olvasmány, és teljesen lenyűgözött. Olyan világot írt meg a szerző (és rajzolt az illusztrátor, Glaser Katalin), ahova magam is szívesen beköltöznék – egy nyár erejéig biztosan. Paradicsomi a hangulat, kiváló és sokszínű a társaság! Ha jól emlékszem, olvasás közben legalább háromszor sírtam a nevetéstől, ilyen azért viszonylag ritkán fordul elő velem.
Másik (újra)felfedezésem egy klasszikus: Tamkó Sirató Károly humorral, bölcsességgel, iróniával áthatott gyerekversei a Kaláka megzenésítésében óriási élményt jelentettek, ráadásul hosszabb autóutakat is kihúztunk velük.
Kiss Ottó
Szeretem a jól megírt, különleges könyveket. Az már csak ráadás, ha az illusztrációk is nagyon rendben vannak. Idén nyáron négy ilyen kötet került a kezembe, és külön öröm, hogy kettőt közülük már a megjelenés előtt elolvashattam, megtiszteltek vele a szerzők. Az én listám tehát, ABC sorrendben:
Dániel András: Szerintem mindenki legyen kufli! (Pagony)
Elekes Dóra: A muter meg a dzsinnek (Csimota)
Laik Eszter: Abszurd, bravúr, celeb – 100 idegen szó verses magyarázata (Móra)
Szabó Imola Julianna: Kinőtt szív – Felnőttmesekönyv (L’Harmattan)
Kollár Árpád
A nyáron László Noémi Feketeleves (Erdélyi Híradó) című könyve volt a legkedvesebb gyerekkönyvünk. A könyv nem új, de jó volt újrafelfedezni. Már korábban is szerették a gyerekeim, de most, hogy a lányom iskolába indul, aktuálisabbá vált, életkorban közelebb került hozzá. A versek nyelvezete laza, pimasz és ironikus, jó kis olvasmány.
Kovács Dominik és Viktor
Babits Mihály: Barackvirága (Black and White) illatos, ízes, gyönyörű. Régi kedvencünk Babitstól. Nyaranta újra és újra elővesszük, s mindannyiszor lenyűgöz bennünket, hogy hogyan lehet egy művön belül összhangban a csodákkal teli fantáziavilág és az a mértani megszerkesztettség, pontosság, ahogyan a géniusz Babits felépíti a történetet, a népmese és a műmese elemeit ötvözve, néha szomorúan, néha mulatságosan.
A Székely mese-beszéd (Allprint) alcíme így szól: Népmesék betűre, képre és emberi hangra. Ügyefogyott, suta figurákból csinál hősöket furfanggal, iróniával, szeretettel az a 16 népmese, amit Budai Ilona gyűjtött a székely mesekincsből. Legelső olvasásra az Ördög és a székely menyecske című mesét ajánljuk, ami meghozza a kedvet a többi elolvasásához, vagy meghallgatásához, ugyanis a kiadványhoz egy lemez is tartozik, amin Budai Ilona eredeti székely dialektusban mondja el a történeteket. Nem mellesleg a képek is csudajók!
Laik Eszter
Kollár Árpád Milyen madár (Csimota) című gyermekverskötete egyszerre szól a gyerek felnőtthöz, és a felnőtt gyerekhez, vagyis egyetemesen emberi. Mert az életről szól, és élni segít.
Magyari Andrea
Mészöly Ágnes: Darwin-játszma (Móra)
Elkezdtem, és nem is tudtam letenni, amíg vége nem lett. Közel sem vidám, de úgy megdolgoztat, hogy utána van kedved élni. Amúgy pedig szerintem hiánypótló. Ha középiskolában tanítanék, beválogatnám a kötelezők közé.
Mészöly Ágnes
Neil Gaiman: Szerencsére a tej (Agave)
Azt hittem, idén már nem is lesz kedvenc nyári olvasmány. Mert mind olyan sótlan. Se hús, se hal. Aztán jött, szerencsére, a tej. Nem langyos. Jól fut ki. Zamatos, eredeti íze van. Elküldtem Apát a sarki boltba, hogy nincs mibe áztatni a müzlit. De nem rabolták el az űrlények. Szerencsére. Illetve sajnos.
Nyulász Péter
Adamik Zsolt: Bibedombi szörnyhatározó (Cerkabella)
Nálunk a nyáron a „jó magas nagyságú” Bibedombról érkezett szörnyek töltötték meg mosollyal a szobát. Adamik Zsolt szárnyaló nyelvi leleményének szörnylényei magukkal hoztak vágyakat. 1. bárcsak ilyenek volnának a szörnyek, de tényleg! 2. lennének bár a bibedombiak egy hosszabb regény egybefüggő történetének szereplői!
Szabó Imola Julianna
Nyáron újraolvasós kavalkád volt nálunk. A kislányom rím-gyűjtő lett, így Szabó T. Anna Tatok-tatok könyve útitársként hurcolódott velünk a városban. Egy új
kedvenc is felbukkant: Dániel András könyve, a Szerintem mindenki legyen kufli! (Pagony) Both Gabi Palipál, a csupaszív lovagja (Pagony) a kisfiamat ejtette rabul, ahogy Maros Krisztina Az Illatok és Hangok Őrizője (Csimota) könyvét sem lehet néha elcsenni tőle. Saját-kedvű olvasásra kevés idő jutott, de a Darwin-játszma (Móra) Mészöly Ágitól és Németh Eszter Kötéltánca (Móra) kicsit megfiatalított és felkavart, ahogy Tatu és Patu trükkös találmányaitól (Cerkabella) kedvem támadt feltalálni egy időgépet, ami olykor elrepít egy másik mostba.
Vécsei Rita Andrea
Nógrádi Gábor: Édes MunyiMunyi (Presskontakt)
Felolvasásban önző vagyok. Csak olyasmivel vagyok hajlandó tölteni az estét, ami kedvemre van.
A MunyiMunyit anno a legnagyobbnak vettem, maga olvasta, nem esett róla szó, milyen. Most én húztam elő, nem volt kedvem klasszikus meséhez, se mai vagabund sztorihoz, ez megvett. Az emberek között is előfordul, hogy valamelyik éppen úgy viselkedik, mint egy majom, egy elefánt, vagy egy papagáj, de teljesen embernek néz ki. Ráadásul pont annyira retro, hogy visszahozza az Utánam srácok!, vagy akár a Hahó, a tenger! hangulatát. Utóbbit különösen. Egy piros fürdőruhás anyu eltűnik egy reggel, úszni megy a viharos vízbe. Aztán kettényílik a perspektíva, én látom, tudom, hol van, a többiek nem. Az időzítése tökéletesen aktuális, lehet vele felidézni a nyarat, benne lenni az őszben vastagon, és várni a karácsonyt. A fülszöveget viszont ne olvasd el, lelövöd a poént. Izgulj csak, előkerül-e anyu a végére, nyilván elő, a kérdés, miképpen.